"Vi ser ikke på det, der kan ses, men på det, der ikke kan ses."
"For det, der kan ses, forgår"-
- "men det, der ikke kan ses, varer evigt."
"For vi ved, at hvis vores jordiske telt ødelægges, har vi Guds hus"-
- "et hus, som ingen menneskehånd har skabt, for evigt i himlen."
Hun skulle været gået med mig.
- Hvor langt? - Uden for Richmond i Virginia.
Der var sikkert. Der var en mur og huse. Der bor 20 personer der.
Beth ville følge med ham, føre ham dertil.
Det er en lang tur, men virker det, bliver det vores sidste lange rejse.
Og hvis det ikke findes længere?
- Så rejser vi videre. - Så finder vi et nyt sted.
Det er bedre nu.
- Hvor langt er der endnu? - Otte kilometer.
- Hej, Carol? - Jeg er her.
Vi er halvvejs, jeg ville bare tjekke modtagelsen.
Alle venter. Vi klarede 800 kilometer. Det her er måske den lette del.
Tænk på, at vi er på vej. Giv os 20 minutter.
- Hører vi intet, leder vi efter jer. - Det er modtaget.
- Der er noget, jeg ville fortælle dig. - Hvad?
Byttehandlen. Det var det rigtige at gøre.
Det virkede, det gjorde det. Men der skete noget bagefter.
Det gik, som det jo måtte gå. Som det var meningen.
Jeg har aldrig ville dræbe nogen før.
Det har jeg altså.
Men jeg så kun det, jeg ville, og ikke, hvad det rent faktisk var.
- Hvad var det, du ikke så? - Hvad, der skete og foregik.
Min far sagde altid til mig og Sasha, at det var vores pligt-
- som verdensborgere at holde os orienterede om nyhederne.
Da jeg var lille, og vi kørte i bil, hørte jeg altid historier i radioen.
Om ting, der skete langt borte eller lige om hjørnet.
Grusomheder, som jeg ikke engang kunne forstå.
Men han skiftede aldrig kanal eller slukkede. Han lyttede bare videre.
For at forstå, hvad der foregik, for at se, hvad der skete.
Min far kaldte det "at betale prisen for at leve".
Jeg mistede min far i Atlanta. Jeg tror, han ville have kunne lide din.
Men jeg har stadig min mor og et par tvillingebrødre...
- ...håber jeg. - Det håber jeg også.
Tre kilometer igen.
Kør ind i skoven. Vi tager det sidste til fods og holder os fra vejen.
- Det behøver vi ikke. - Bare for en sikkerheds skyld.
Her er godt.
Ser man ind mellem træerne, ligner det bare alle andre skrotvogne.
Det er den vej.
- Har dit folk gjort det her? - De ville gerne, så det har de nok.
- Er du okay? - Ja.
Har de folk på udkig? Snigskytter?
Vi havde en udkigsplads på en lastbil. Måske der?
Ikke i dag.
Hørte I det?
Vent her.
Noah... Noah!
Noah!
Det skal nok gå godt. Nu er du sammen hos os.
Ham ordner jeg.
Det er jeg virkelig ked af, Noah. Det er jeg.
- Vi tager brugbare ting og går igen. - Og hvad så?
De kan se os.
Vi kan gøre det hurtigt.
Jeg bliver her hos ham.
- Carol, kan du høre mig? - Vi er her.
Vi nåede frem.
Det er væk.
En ren skjorte.
- Vi finder ud af noget. - Ja. Der er skraldeposer i garagen.
- Troede du, stedet stadig fandtes? - Troede du selv det?
Efter at det skete... Lige efter, da Beth var indlagt-
-mødte jeg hende der Dawn.
Jeg ved, hun ikke gjorde det med vilje, men jeg ville dræbe hende alligevel.
Jeg kan huske, jeg tænkte på, om det gjorde nogen forskel.
Det havde intet med Beth at gøre.
Jeg ved ikke, om jeg troede, at det her stadig ville være her.
Men Beth ville have ham hertil. Hun ville have, han kom hjem.
Det her var for hendes skyld.
Og det havde også kunne være for vores skyld.
Jeg ville dø for det, jeg mistede.
For dem, jeg mistede. Jeg gik ud midt imellem de der væsner...
...og ville bare afreagere det hele på dem-
- til de tog mig. Jeg stillede mig lige foran dem og så ingenting.
Men jeg fortsatte alligevel.
Og senere var jeg der, da Judith havde brug for mig.
Jeg reddede hende. Jeg fulgte hende tilbage til hendes far.
Det var ikke sket, hvis jeg bare havde givet op.
Hvis jeg havde valgt ikke at leve.
Noah... Noah?
Det er ikke forbi endnu.
Sådan. Det er flot.
Du, vi må hellere...
Noah...? Noah!
Jeg tænkte på ham der i containeren ved Terminus.
Og hvordan jeg sørgede for, at vi stoppede der.
Efter fængslet, på min rejse-
- fik jeg Maggie tilbage, og alt gik ret godt.
At miste Washington og at miste...
...at miste Beth lige efter, vi fandt ud af, at hun levede...
Jeg havde ikke indhentet jer. Før i dag...
...havde jeg ikke forsøgt at stoppe os.
Vi var bare kørt forbi.
Og jeg havde dræbt hende kvinden. Om det var forkert eller ej.
Vi er nødt til at stoppe.
Man kan også være herude for længe.
Her er mit hus.
Du skal ikke gå derind.
Lad mig se engang.
Jeg går først.
Jeg prøvede at komme tilbage før.
Jeg prøvede... Men jeg gjorde, som du sagde til mig.
Det er okay. Bare vent. Jeg henter dem.
Mindst 68 republikborgere er blevet dræbt-
- i fire dødbringende angreb ved kystområdet.
Gruppen fortsatte sin uforudsigelige voldskampagne.
De rejser ud i landet og efterlader de militære styrker i det rene kaos.
Jeg prøvede jo at sige det til dig.
Jeg prøvede at sige, at det ville være dig.
Du er typen, der redder små børn.
Tror du, Gareth var taget med jer, hvis du havde dræbt mig? Som din søster.
Du skal ikke rejse dig.
Havde jeg ikke sagt, du var der, var Gareth måske ikke fulgt efter jer.
Så var de - eller Bob - måske ikke døde.
Havde han levet, havde alt måske været anderledes med Beth. Dominoeffekten.
Eller måske ikke.
- Så var du måske ikke blevet bidt nu. - Sludder!
Jeg blev bidt ved fødevarestationen. Alt blev, som det skulle være.
Som det var meningen, det skulle være. Præcis som det her.
...man terroriserede byen om natten og huggede uskyldige ned med macheter.
I visse tilfælde satte man endda ild til dem.
Havde du bare gjort det i stedet for at lyve-
- kunne det hele være anderledes. Måske havde du betalt prisen.
Man skal jo betale prisen.
Man skal gøre sig fortjent til at være her.
Du sagde, at du ville gøre det nødvendige for at gøre dig fortjent.
Kan du huske det?
- Det er bedre nu, Tyreese. - Ja. Det er bedre nu.
Vel er det ej bedre nu! Du ved udmærket...
Vi kan stille nogle garageporte foran hullet, til vi kan reparere det.
Det kan godt fungere.
Der er skov på alle sider og ingen udkigsposter.
Hvad eller hvem som helst kan overfalde os, uden at vi kan forudse det.
- Det var sikkert det, der skete. - Det skete for os.
Vi kan begynde at fælde træer og bruge dem til at bygge murene med.
Se!
- Det gør ingen forskel. - Hvad?
Du tænkte, om det gjorde nogen forskel, at du dræbte hende.
Det havde ikke gjort nogen forskel, hvis du eller jeg havde gjort det.
Det gør ingen forskel.
Washington!
Eugene løj om medicinen, men der var en grund til, han tænkte på Washington.
- Men han løj. - Ja, om medicinen.
Men han regnede ud, at der var en chance i Washington.
Vi er tæt på. Tænk, hvis der er mennesker der?
Tænk, hvis det er et sikkert sted? Vi er 150 km væk.
Det er en mulighed, en chance.
I stedet for at være herude og bare overleve. Det her er at overleve!
Vil I ikke have en dag mere, hvis der er en chance?
Vi må af sted.
Det ligger 150 km væk.
Vi må tage til Washington.
Jeg tager ham.
Er alt okay?
- Rick, Tyreese... - Hvor?
I mit hus. Han blev bidt.
Hvert liv Er en rettighed
Alt, vi har Er kærlighed, vi kan give
Vi kæmper sammen Du og jeg
Vi gør det sammen Endnu en dag
Nu må vi skynde os At komme af sted
I kampen mod tiden Der er tilbage
Ja, jeg kæmper i dag Og jeg må af sted
Det er okay, Tyreese. Du skal have det at vide nu.
Det er okay, at du ikke vil være med mere.
Du behøver ikke være med mere.
- Der har du problemet. - Hvilket problem?
Du vil ikke være med, men at være med er at være her nu.
Sådan er det. Åbn øjnene.
Du behøver ikke, hvis du ikke vil.
Det gør du ikke. Det er bedre nu.
Du sagde, at du ville gøre dig fortjent.
Men du vidste ikke, hvad du talte om, vel?
Eller hvad?
Du åbnede øjnene, men ville ikke se. Men jeg tvang dig til at se det.
Jeg viste dig det, men tilpassede du dig?
Ændrede du noget? Nej.
Tænk, at du vil sidde der foran en kvinde, der dræbte en, du elsker.
Og at du så tilgiver hende.
Sådan er det jo.
Det er jo sådan her! Det er alt.
Jeg vidste ikke, hvem jeg talte med.
Jeg sagde, jeg ville gøre mig fortjent, men jeg kendte dig ikke.
Men jeg ved... Jeg ved godt, hvem jeg selv er.
Jeg ved, hvad der skete, og hvad der foregår.
Jeg ved det. Du viste mig ikke en skid!
Du... Du er død!
Alt, du var, er dødt...
...og det er ikke slut endnu.
Jeg tilgav hende. Derfor er det ikke slut endnu.
Det er ikke slut.
Det er ikke slut...
Jeg vendte mig ikke bort.
Jeg fortsatte med at lytte til nyhederne, så jeg kunne hjælpe.
Jeg opgiver ikke, hører du? Jeg opgiver ikke!
Folk som mig... Vi kan overleve.
Ingen behøver at dø i dag.
Du må betale prisen!
Hold ham! Hug så til!
Kæmp!
Hurtigere! Af med kæden!
- Brug boldtræet. - Den klarer jeg.
Kan du hjælpe ham? Hold jer klar!
Tror du på det, bliver det helt sikkert dig og ungen.
Lad dem være!
Hold dig vågen nu.
Du må betale prisen!
Kom nu.
- Vent! - Skynd jer!
Åbn øjnene!
Det gik, som det skulle. Som det var meningen, det skulle gå.
Du er nødt til at holde ud!
En, to, tre - løft! Skynd jer!
Ind med ham!
Hold ham oprejst. Så er alt godt.
Carol, vi er ved bilen. Vi skal desinficere og forbinde armen.
Få Sasha og Carl væk. Det her skal de ikke se.
Kom nu, kom nu...
Kom nu!
Der er udbrudt kannibalisme i flygt- ningelejren langs transportkorridoren.
Trods oprørsstyrkernes sejr-
- modtager vi rapporter om deres stadigt mere voldelige metoder.
Bl.a. er byer blevet ødelagt, fængsler er blevet brændt ned-
- civile er blevet angrebet, og børn og unge er blevet lemlæstet.
- Det lader til blot at være starten... - Sluk for det.
Er du sikker?
Det er okay, Tyreese. Du kan lige så godt høre det.
- Det er bare ikke okay... - ...det er bedre nu.
"Vi ser ikke på det, der kan ses, men på det, der ikke kan ses."
"For det, der kan ses, forgår"-
- "men det, der ikke kan ses, varer evigt."
"For vi ved, at hvis vores jordiske telt ødelægges"-
- "har vi Guds hus"-
- "et hus, som ingen menneskehånd har skabt, for evigt i himlen."
I himlen...